ZÁZRAK Z PRAHY
Laterna magika
Největším tahákem a senzací Světové výstavy Expo 58 v Bruselu, první po druhé světové válce, byla Laterna magika. Jak se běžně psalo ve světovém tisku, vynalézaví Čechoslováci přišli s něčím, co tu ještě nebylo. Představili světu multimediální show, spojení filmových projekcí, tance, hudby, pantomimy a světelných efektů jako jeden neskutečný celek. Spojení vizuálních technických prostředků s živým člověkem na scéně.
Jan Werich, který byl při tom, vzpomínal, že světová hvězda Brigitta Bardotová zírala s otevřenými ústy a slavný Walt Disney se bavil jako dítě.
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/pavilon-1.webp)
Před výstavním pavilonem stály dvouhodinové fronty. Laterna magika spolu s Československou restaurací byli největšími lákadly. Takže nakonec spočítali, že naši světovou prezentaci navštívilo přes šest milionů návštěvníků Světové výstavy z necelých padesáti. Tedy vice než každý desátý. To vůbec nebylo málo ve srovnání s takovými USA, SSSR, Francouzi, místními Belgičany a podobnými známými státy. Naše tehdejší vláda, a hlavně ÚV KSČ naši účast vzali vážně, chtěli se pochlubit socialistickou výstavbou, a tak již před čtyřmi lety schválili účast a začalo se s přípravou. Nakonec se to také ukázalo jako výhoda, protože náš pavilon byl při zahájení již hotov a na rozdíl od jiných plně fungoval.
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/restaurant-1.webp)
Velkou senzací byla i naše restaurace s českou a slovenskou kuchyní. Po skončení výstavy byl celý náš pavilon převezen domů. Hlavní pavilon byl znovu postaven v tehdejším PKOJF, tedy Parku kultury a oddechu Julia Fučíka. Po létech však vyhořel a byl odstraněn. Restaurace se stala ozdobou Letenských sadů a stojí tam dodnes. U nás po roce 1958 vznikl a slavně fungoval jakýsi „Bruselský styl“, počínaje architekturou, přes nábytek, sklo a podobně. I dnes patří k významné historii naší umělecko-průmyslové tvorby
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/restaurace.jpg)
Začala také příprava obsahů, co vlastně kromě přírody, průmyslové výstavby, socialismu atp. vůbec máme propagovat. Původně se měly promítat filmy o životě a práci v ČSR (ještě tam tehdy chybělo jedno „S“ tedy „socialistické“ republiky). Ale již tehdy známý režisér Alfréd Radok přišel s novou koncepcí vytvoření dvou zatím neexistujících mediálních podívaných (tehdy se ještě neříkalo „show“), a to byl Polyekran a hlavně komponovaného uměleckého programu „Laterna magika“. Režim se v té době již začal mírně uvolňovat, a tak dostal zelenou.
Vznikl tvůrčí kolektiv:
Alfréd Radok – divadelní režisér ve spolupráci s bratrem, scénáristou Emilem Radokem,
Josef Svoboda – scénograf,
Miloš Forman – scénárista,
Vladimír Svitáček a Ján Roháč – režiséři,
Jiří Němeček – choreograf,
Jaroslav Stránský – produkční a vedoucí inscenací.
Připomeňme si jen krátce, co byli zač.
Alfréd Radok (1914 – 1976 ve Vídni)
Působil jako režisér v Divadle 5. května, Vesnickém divadle, Divadle satiry, hostoval v Národním, kde se nakonec stal řádným režisérem v roce 1956. Natočil několik filmů, proslavil ho ale hlavně „Dědeček automobil“ z roku 1956. To už ale byl současně vedoucím uměleckých programů pro Expo 58.
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/Alfred-Radok.webp)
Po světovém úspěchu Laterny se stal jejím uměleckým šéfem, jako nové divadelní scény Národního divadla. Když se v roce 1960 soudruhům znelíbila jeho inscenace „Otvírání studánek“ na hudbu Bohuslava Martinů, tak byl odvolán a režíroval v Městských divadlech pražských, v roce 1965 se znovu vrátil do Národního divadla. V roce 1968 emigroval do Švédska, kde již v té době režíroval. Zemřel ve Vídni, kde režíroval jednoaktovky Václava Havla.
Emil Radok (1918 – 1994 v Montréalu)
Scénárista, redaktor, umělecký historik a kritik. Zabýval se hlavně multimediálními projekty, byl hlavním tvůrcem Polyekránu pro Světovou výstavu Brusel 1958. Pracoval léta jako scénárista na Barrandově, později jako vedoucí redaktor nakladatelství Orbis. V roce 1968 emigroval a v Kanadě mj. spolupracoval i se studiem Walta Disneye i na přípravě Světové výstavy 1986 ve Vancouveru.
Josef Svoboda (1920 – 2002)
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/Josef-voboda.jpeg)
Jevištní výtvarník, scénograf, pedagog. Začínal jako šéf výpravy v Divadle 5. května, kde se seznámil s Alfrédem Radokem, pak Divadlo satiry a od roku 1948 v Národním divadle. Je hlavním scénografem Laterny magiky a v letech 1973 – 1992 byl jejím uměleckým šéfem. Vytvořil více než 700 inscenací, hodně i pro nejvýznamnější scény v cizině. Např. pro newyorskou Metropolitní operu, ale i Ženevě, Londýně, Deutsche Operu v Berlíně a další.
Miloš Forman (1932 – 2018)
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/forman.jpg)
Česko-americký filmový režisér. Původním jménem Jan Tomáš Forman, v deseti letech za okupace byli popraveni jeho rodiče. Po válce se dostal na internátní školu pro sirotky v Poděbradech, kde ale získal dobré vzdělání. Jako mladík asistoval A. Radokovi při natáčení filmu „Dědeček automobil“, kde si zahrál i mechanika, a ten ho přizval ke spolupráci na přípravě Laterny magiky. První film natočil ale až v roce 1963 v Semaforu: „Konkurz“. Jeho slavná režisérská cesta pak pokračovala: „Lásky jedné plavovlásky“, „Hoří má panenko“ atd. až po oskarový „Amadeus“ a další filmy natočené v USA.
Jiří Němeček (1924 – 1991)
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/jn.jpg)
Tanečník, choreograf a taneční režisér, pedagog Hudební akademie múzických umění.. V padesátých letech působil jako šéf baletu v Plzni, v letech 1979 – 1990 jako šéf baletu Národního divadla, kdy jej vystřídal Vlastimil Harapes.
Režiséry Jána Roháče a Vladimíra Svitáčka si nechám na jejich další velký projekt. Za necelých deset let vytvořili další unikátní českou senzaci „Kinoautomat“ pro EXPO 1967 v kanadském Montrealu.
Laterna magika bylo vlastně jednoduché komponované pásmo samostatných uměleckých výstupů spojované konferenciérkou. Ta živá mluvila k divákům z jeviště, ale současně mluvila i z filmových pláten v prostoru. Docházelo tak k interakci herečky na scéně s obrazy na plátnech. Totéž se dělo i v dalších vystoupeních.
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/slitr-v-laterne-1024x509.jpg)
Třeba tehdy ne příliš známý klavírista a všestranný hudebník Jiří Šlitr byl v jednu chvíli živě na scéně a současně pětkrát na filmovém plátnu a společně hráli. Nebo byli na scéně tři živí hráči cimbálové muziky, či živé tanečnice v lidových krojích a nad nimi na plátně probíhala velká taneční scéna stejného folklorního souboru (teď už nevím, zda to byly slavné „tanečnice z Lúčnice“).
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/Danickova-2-1024x776.jpg)
Jako moderátorky se střídaly známé herečky a moderátorky. Hlavně Sylva Daníčková (jejím partnerem byl od roku 1958 až do své smrti Jiří Šlitr), Zdenka Procházková (možná si vzpomenete na roli staré Lídy Bárové) a Valentina Thielová (Florenc 13,30). Jedna lepší než druhá. V pražské inscenaci to pak byla hlavně Jaroslava Panýrková, posléze televizní hlasatelka, po normalizaci účetní a jiné dělnické profese.
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/panyrkova.webp)
Laterna magika byla celosvětovou senzací. Po skončení Expo 58 se přesunula do Prahy. Její premiéra v Praze se uskutečnila v Paláci Adrie 9. května 1959. Pak byla ustavena jako Experimentální scéna Národního divadla a ředitelem se stal Alfréd Radok. Od roku 1984 pak začala fungoval na Nové scéně Národního divadla, kde uváděla postupně šest samostatných představení. Poprvé v únoru 1984 dětskou operu „Žvanivý slimejš“. Po různých kontraverzích se stranickými orgány byl Radok vystřídán Josefem Svobodou
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/Praha_Nove_Mesto_Narodni_divadlo_Laterna_Magika-1024x488.jpg)
Výstavbu Nové scény ND navrhl scénograf Josef Svoboda právě pro Laternu magiku. Po různých sporech ale byl ustaven jako realizátor známý architekt Karel Pragner Ta budova má a možná ještě bude mít složitou historii. Nejdříve vadilo její téměř brutalistické pojetí. Pak byla po roce 1990 vrácena řádu Voršilek. Přijely tři jeptišky z Vídně a obratem jí prodaly jakési společnosti Themos, která měla kořeny někde na Kypru za 20 milionů. Vrátily se do svého kláštera, než se zjistilo, že restituce nebyla úplně v pořádku. Teprve v roce 2018 jí znovu odkoupilo Národní divadlo za 290 milionů!!! Problém je v tom, že pozemek, kde stojí, je stále v majetku Voršilek.
![](https://zabava-artes.cz/wp-content/uploads/2023/01/Kouzelny-cirkus-Laterna-magika-foto-Alexandr-Volny1.jpg)
Novodobá historie Laterny magiky již vycházela z pražské „stáje“, ale i dalších tvůrců. Nejdříve vznikl „Zájezdový program“ pro zahraniční zájemce. Poprvé byl uveden v Leningradu 1960. A pak třeba „Hoffmanovy povídky“ podle Jacqa Offenbacha, v roce 1967 pro Expo Montreal „Revue z bedny“, která měl několik tisíc repríz. Dále jen namátkou „Pražský karneval“, který zpracoval pražské legendy, „Kouzelný cirkus“ a jiné inscenace. S Laternou spolupracovali známí a špičkoví tvůrci, mj. Evald Schorm, malíř Jiří Winter – Neprakta, Pavel Šmok, v činoherních rolích Radovan Lukavský, Jan Kačer a další. Slavná byla inscenace „Odysseus“ na hudbu Michaela Kocába z roku 1987.
V době „sametové revoluce“ byla Laterna sídlem Občanského fóra a od roku 1990 je čtvrtou scénou Národního divadla. Kromě jejích specifických inscenací se zde uvádí i činohra, hudební divadlo a podobně.
Stále vítězně kráčí světem a je vizitkou scénické nápaditosti našich tvůrců.
PhDr. Václav Soldát